gyerek
2014. 04. 19.
A Kiss herceg nyomában
Kiss Ottó: Ati és a holdvilág
Kiss Ottó könyveivel általában két súlyos, kikezdhetetlen bajom van. Az egyik, hogy ritkán jelennek meg, a másik, hogy néhány kivételtől eltekintve túl rövidek. Az egész eddigi életművön áthat ez a ritkaság-rövidség.
Az Ati és a holdvilág ominózus szereplője, Ármin bácsi klasszikus figura, jóságos, kedves, szerethető, és a megszokott módon csodalátó öregúr. Kiss Ottó baromi egyszerű történetet húzott ki a mindent gyűjtő meseíró-kalapjából. Ati kedves, aranyos kisfiú, kíváncsi és okosan tudálékos, mint minden kíváncsi és okosan tudálékos gyermek. Kérdez, és válaszokat szeretne, titkokat tárna fel, titkok mélyébe nézne bele. Alakja vázlatos, nincs agyonbonyolítva feleslegesen.
![](/prae/upload/images/atiesaholdill1.JPG)
Aztán van egy ősi toposz, nevezetesen a bármilyen mesében alkalmazható csillag. Az elérhetetlen távolságban fényesen ragyogó fogalma, az ismeretlen megismerésének vágya, a megismerés olthatatlan szomja a gyermekekben a kezdetektől fogva benne van. Mennyország, Isten, az emberiség közös kíváncsisága. Csillag. Igen. Kiss Ottó könyvében kikerüli a túlterhelt csillaggal, égi utazással járó közhelyek veszélyeit, s érzékeny, egyszerű mondatok sorozatával meséli el a történetet.
Megjelenik a mesében a családi legendárium, az ősök szelleme kacsint ki a könyvből. A "réges régen", az "amikor még" és a "most", vagyis a múlt és a jelen újra összetalálkozik, s folytonosság és ismétlődés, az élet folytonossága és ismétlődése vonja magára a mesén keresztül a figyelmet. Kiss Ottó nem riaszt meg, nem ejt kétségbe, egyszerűen zseniálisan csípi nyakon a halált és az öregedést, s ha már mese, akkor legyen kövér ez a lúd-mese, frappáns megoldással csillagokba csomagolja.
"...arra gondolt, milyen jó lesz majd, ha ő is megöregszik. akkor összeszerelheti a különleges autót, és elrepülhet vele a holdra, hogy ő is segítsen Hanna kisasszonynak meggyújtani a holdlámpákat."
![](/prae/upload/images/atiesaholdill2.JPG)
Saint-Exupéry írja: "De tudom, hogy visszatért a bolygójára, mert mikor fölkelt a nap, nem találtam ott a testét. Annyira mégsem volt nehéz... És szeretem a csillagokat hallgatni éjszakánként. Mintha ötszázmillió csengettyű volna..." Kiss Ottó könyvében is ez az elérhetetlen messzeségben világító bolygó (csillag) néz le, a felnőtt olvasóknak rejtélyt és reményt, a gyerekeknek rejtélyes megoldást kínálva.
A könyv utolsó lapjai felé érezzük – mi, felnőttek, hogy mi fog történni, előre izgulunk és szorongunk. A gyerekeknél nyilván másképp jön le az egész, Kiss Ottó varázspálcája nem hagyja, hogy könnyek folyjanak.
Hanga Réka illusztrációi szépek, annyi kifogást emelnék csupán velük szemben, hogy egy-egy helyen becsúszik egy kis felnőttes vonás, egy-egy alak mintha valamilyen felnőtt könyv illusztrációjául szolgálna. De a rajzok elevensége és határozottan jelenlévő bája feledteti velem a fenti kifogást. A színek – gondolom, tudatosság eredménye a nem túl intenzív színezés – megnyugtatóak, jól simulnak a történethez, mese és illusztráció összhangban van, nem zavarja egyik a másikat.
Ismétlem magam: a könyv túl rövid. Nem értem, miért írnak manapság annyian rövid meséket. Innen üzennék az általam sokra becsült szerzőnek: kedves Ottó, legközelebb hosszabb mesét! Itt a vége, fuss el véle!
Kiss Ottó: Ati és a holdvilág
Illusztrálta: Hanga Réka
Cerkabella Könyvkiadó, 2013
40 oldal, 2900 Ft
Aztán van egy ősi toposz, nevezetesen a bármilyen mesében alkalmazható csillag. Az elérhetetlen távolságban fényesen ragyogó fogalma, az ismeretlen megismerésének vágya, a megismerés olthatatlan szomja a gyermekekben a kezdetektől fogva benne van. Mennyország, Isten, az emberiség közös kíváncsisága. Csillag. Igen. Kiss Ottó könyvében kikerüli a túlterhelt csillaggal, égi utazással járó közhelyek veszélyeit, s érzékeny, egyszerű mondatok sorozatával meséli el a történetet.
Megjelenik a mesében a családi legendárium, az ősök szelleme kacsint ki a könyvből. A "réges régen", az "amikor még" és a "most", vagyis a múlt és a jelen újra összetalálkozik, s folytonosság és ismétlődés, az élet folytonossága és ismétlődése vonja magára a mesén keresztül a figyelmet. Kiss Ottó nem riaszt meg, nem ejt kétségbe, egyszerűen zseniálisan csípi nyakon a halált és az öregedést, s ha már mese, akkor legyen kövér ez a lúd-mese, frappáns megoldással csillagokba csomagolja.
"...arra gondolt, milyen jó lesz majd, ha ő is megöregszik. akkor összeszerelheti a különleges autót, és elrepülhet vele a holdra, hogy ő is segítsen Hanna kisasszonynak meggyújtani a holdlámpákat."
Saint-Exupéry írja: "De tudom, hogy visszatért a bolygójára, mert mikor fölkelt a nap, nem találtam ott a testét. Annyira mégsem volt nehéz... És szeretem a csillagokat hallgatni éjszakánként. Mintha ötszázmillió csengettyű volna..." Kiss Ottó könyvében is ez az elérhetetlen messzeségben világító bolygó (csillag) néz le, a felnőtt olvasóknak rejtélyt és reményt, a gyerekeknek rejtélyes megoldást kínálva.
A könyv utolsó lapjai felé érezzük – mi, felnőttek, hogy mi fog történni, előre izgulunk és szorongunk. A gyerekeknél nyilván másképp jön le az egész, Kiss Ottó varázspálcája nem hagyja, hogy könnyek folyjanak.
Hanga Réka illusztrációi szépek, annyi kifogást emelnék csupán velük szemben, hogy egy-egy helyen becsúszik egy kis felnőttes vonás, egy-egy alak mintha valamilyen felnőtt könyv illusztrációjául szolgálna. De a rajzok elevensége és határozottan jelenlévő bája feledteti velem a fenti kifogást. A színek – gondolom, tudatosság eredménye a nem túl intenzív színezés – megnyugtatóak, jól simulnak a történethez, mese és illusztráció összhangban van, nem zavarja egyik a másikat.
Ismétlem magam: a könyv túl rövid. Nem értem, miért írnak manapság annyian rövid meséket. Innen üzennék az általam sokra becsült szerzőnek: kedves Ottó, legközelebb hosszabb mesét! Itt a vége, fuss el véle!
Kiss Ottó: Ati és a holdvilág
Illusztrálta: Hanga Réka
Cerkabella Könyvkiadó, 2013
40 oldal, 2900 Ft
További írások a rovatból
Más művészeti ágakról
[ESCAPE] – A Donkihóte-projekt az Örkény István Színház és a Városmajori Szabadtéri Színpad közös produkciójában